Iako razvoj divertikula nije neuobičajen, manje od 5 procenata onih sa divertikulozom razvije divertikulitis Foto Shutterstock
Divertikulitis je stanje koje karakteriše jak bol u stomaku i upala – ponekad sa infekcijom – zbog atipičnih izbočina – džepova (divertikulumi) na sluzokoži debelog creva.
Divertikulitis nastaje kada se divertikule upale ili inficiraju. Uobičajeni znaci divertikulitisa su:
Simptomi, koji mogu veoma da se razlikuju su sledeći:
Akutni divertikulitis je ozbiljan i može biti opasan po život, pa je hitna medicinska pomoć ključna.
Godinama su stručnjaci povezivali divertikularnu bolest sa ishranom sa malo vlakana, što može dovesti do tvrde stolice i povećanog pritiska u debelom crevu i potencijalnog oštećenja zida debelog creva. Razumevanje ovoga postavlja osnovu za istraživanje dve ključne teorije predložene da objasne početak divertikulitisa u različitim starosnim grupama.
„Traumatska teorija” sugeriše da kod starijih ljudi, visok pritisak u debelom crevu može da stvori slabe tačke koje se oštećuju udarom tvrde stolice u divertikule, što dovodi do upale i prekomernog rasta bakterija. Međutim, nedostaju dokazi koji podržavaju teoriju o neunošenju dovoljno vlakana. U stvari, nije utvrđena konačna veza između divertikulitisa i oblika stolice, naprezanja ili osećaja nepotpunog pražnjenja creva. Još nije poznata uloga vlakana u ishrani u prevenciji divertikulitisa.
Nasuprot tome, „ishemijska teorija” za divertikulitis kaže da kod mlađih ljudi koji nemaju mnogo divertikula, promene na nervima i mišićima debelog creva mogu dovesti do jakih, dugotrajnih kontrakcija mišića. Ove kontrakcije mogu previše stisnuti krvne sudove, što otežava da krv i kiseonik dođu do delova debelog creva. Ovaj nedostatak protoka krvi može oštetiti tkiva i izazvati upalu.
Iako ove teorije nude uvid u mehanizme iza divertikulitisa, one ostaju spekulativne.
Pored toga, uloga mikrobioma creva u divertikularnoj bolesti ostaje nejasna. Neke studije su otkrile razlike u specifičnim mikrobima u crevima ljudi sa divertikularnom bolešću, ali ovi nalazi su ograničeni i nedosledni. Shodno tome, uzročno-posledična veza između mikrobioma i divertikulitisa ostaje neuhvatljiva. Potrebna su dalja istraživanja da bi se u potpunosti razumela veza između mikrobioma i divertikulitisa.
Divertikule se formiraju u slabim delovima debelog creva. Kada se ove divertikule upale, u telu počinje lančana reakcija. Upala dovodi do otoka i iritacije na zahvaćenom području, što uzrokuje bol, osetljivost i nelagodnost.
Ako se zapaljenje nastavi, može dovesti do komplikacija kao što su apscesi ili perforacije u divertikulama, što može izazvati curenje stolice u trbušnu duplju. Ovo uzrokuje peritonitis, ozbiljnu infekciju sa oticanjem abdominalne sluznice. Otok takođe može suziti put stolice kroz creva, što dovodi do opstrukcije i povećanog pritiska, ograničavajući pokrete creva. Oštećenje crevnog zida može stvoriti fistule ili abnormalne veze sa drugim organima ili tkivima, kao što su koža ili bešika.
Divertikulitis je deo šireg spektra divertikularne bolesti koja se kreće od divertikuloze do divertikulitisa, sa različitim stanjima između. Svaka vrsta ima svoj skup simptoma i zahteva različite pristupe lečenja.
Većina ljudi sa divertikulozom neće imati simptome. Međutim, oko 25 procenata doživljava epizodu simptomatske divertikuloze, a manje od 5 procenata ima epizodu akutnog divertikulitisa. Simptomatska divertikuloza može se klasifikovati u tri tipa:
Akutni divertikulitis se dalje može podeliti u sledeće kategorije:
Faktori koji doprinose riziku za nastanak divertikulitisa su:
Štaviše, osobe sa oslabljenim imunološkim sistemom mogu biti izložene većem riziku od razvoja akutnog divertikulitisa. Slabi i neuhranjeni takođe se suočavaju sa povećanim rizicima od komplikacija i smrti.
Ako lekar posumnja na divertikulitis, proveriće osetljivost stomaka, stetoskopom će slušati njegove zvuke i sprovešće druge testove kao što su provera otkucaja srca, krvnog pritiska i temperature. Takođe može da obavi rektalni ili karlični pregled.
Za dalju direktnu dijagnozu, lekar može da traži da se urade različiti testovi kako bi identifikovao znake infekcije ili upale i isključio druga stanja. Ovi testovi uključuju:
Nakon završetka neophodnih testova, može da se uradi kolonoskopija ako je potrebna dalja procena. Tokom kolonoskopije, često se nalazi divertikuloza.
Ovi testovi mogu pomoći u dijagnozi i određivanju odgovarajućeg tretmana.
Zapaljene divertikule mogu dovesti do ozbiljnih komplikacija u oko 25 procenata prvih epizoda, ali ovaj rizik se smanjuje sa narednim epizodama. Komplikacije često zahtevaju hitnu medicinsku pomoć i uključuju:
Ponovo dobijanje divertikulitisa ne smatra se komplikacijom, ali do 35 procenata ljudi koji nisu imali operaciju prvi put moglo bi ponovo da ga dobiju. Stalni bol i nelagodnost, moguća potreba za ponovnim uzimanjem antibiotika i neprijatnosti koje to donosi opravdane su zabrinutosti. Na sreću, ponovno dobijanje divertikulitisa ne povećava rizik od komplikacija.
Nedavni dokazi ukazuju na konzervativniji pristup za akutne nekomplikovane slučajeve. Tretman može uključivati:
1. Antibiotike
Za akutne nekomplikovane slučajeve divertikulitisa, studije pokazuju da antibiotici ne ubrzavaju oporavak, ne smanjuju potrebu za operacijom niti sprečavaju komplikacije. Stoga, lekari opšte prakse mogu propisati antibiotike samo pacijentima sa oslabljenim imunološkim sistemom, onima sa sepsom ili iz drugih razloga na osnovu pojedinačnih situacija.
Većina ljudi sa nekomplikovanim divertikulitisom može da se oporavlja kod kuće. Međutim, ako je reč o teškom slučaju, možda će biti potrebno bolničko lečenje sa IV davanjem antibiotika i pažljivim praćenjem stanja.
2. Upravljanje bolom i simptomima
Dokazi nisu utvrdili efikasnost mesalamina za sprečavanje recidiva, ali se može propisati za smanjenje upale. Acetaminophen se često preporučuje zbog manje neželjenih efekata koji su posledica uzimanja NSAIL. Antiholinergički lekovi (diciklomin, hiosciamin ili oksibutinin) mogu pomoći u smanjenju grčeva.
3. Drenažu i hirurgiju
Za apscese ili peritonitis, da bi se odvodila inficirana tečnost, kroz kožu se ubacuje mala cevčica vođena CT skeniranjem, ultrazvukom ili fluoroskopijom.
Operacija divertikulitisa je individualizovana odluka na koju utiču faktori kao što su stalna upala, komplikacije ili značajno smanjen kvalitet života. Odluka o operaciji divertikulitisa donosi se od slučaja do slučaja, uzimajući u obzir faktore kao što su uporna upala, komplikacije ili smanjen kvalitet života. Postupak često uključuje uklanjanje dela creva i eventualno privremenu ili trajnu kolostomiju.
Važno je da se zna da iako operacija često može biti korisna, ona ne garantuje prevenciju budućih epizoda niti potpuno olakšanje simptoma. Stoga, pacijenti treba pažljivo da razmotre potencijalne rizike i koristi pre nego što odluče za operaciju.
4. Dijetu
Dijeta igra ključnu ulogu u lečenju i upravljanju divertikulitisom, ali pronalaženje savršene dijete može da predstavlja izazov zbog složenosti nauke o ishrani. Uprkos izazovima, i dalje možemo da se oslanjamo na to da je ishrana bogata vlaknima važna za opšte zdravlje creva, iako su dokazi o njenoj sposobnosti da spreči ili leči divertikulitis nedosledni.
Zapadna ishrana, bogata crvenim mesom (neobrađena govedina, jagnjetina i svinjetina), rafinisanim žitaricama i masnim mlečnim proizvodima, može povećati rizik od akutnog divertikulitisa.
Hidratacija je veoma važna, pa stoga treba održavati adekvatan unos tečnosti, posebno vode, kako bi se sprečio zatvor i olakšalo kretanje stolice kroz debelo crevo.
Da bismo sprečili divertikulitis, možemo preduzeti korake za smanjenje upale, upravljanje faktorima rizika i vođenje zdravog načina života. Iako se faktori poput starosti i genetike ne mogu promeniti, postoje druge stvari koje možemo kontrolisati.
Istraživanja su pokazala da životne navike sa niskim rizikom mogu smanjiti šanse za razvoj divertikulitisa za najmanje 50 procenata. Ovaj stil života uključuje:
Ograničavanje alkohola takođe je preporučljivo, ne samo za divertikulitis, već i za opšte zdravlje creva, jer alkohol može dovesti do dehidracije, usporene pokretljivosti creva i propuštanja creva.
Uvođenje ovih promena može da nam deluje izazovno, ali one nude izglede za zdraviju budućnost i smanjeni rizik od divertikulitisa. Čak i mali koraci ka zdravijim životnim navikama mogu mnogo da znače.